«С» ТОМА МАККАРТІ ЯК ІНТЕЛЕКТУАЛЬНИЙ РОМАН МЕТАМОДЕРНІЗМУ - Стовба, Г. С. (Мова. Література. Фольклор, 2023)
Метою статті є дослідження жанрової специфіки роману Тома Маккарті «С» (2010) у контексті напряму метамодернізму. Спираючись на визначення метамодернізму Т. Вермюленом і Р. ван ден Аккером як нової «структури почуття» і домінантної культурної логіки першої половини ХХІ ст., дослідження концентрується навколо відмінної риси нового періоду – осциляції, тобто коливання між модернізмом і постмодернізмом, яка передбачає одночасне застосування художніх стратегій обох напрямів у тексті. Незважаючи на присутність у тексті роману Маккарті ознак роману виховання, історичного роману, роману про митця, ми визначаємо його як інтелектуальний роман метамодернізму. Дослідження продемонструвало, що жанрова модель модерністського інтелектуального роману, яка була сформована у творчості німецьких письменників (Т. Манн, Г. Гессе та ін.), була переосмислена Маккарті під впливом постмодерністських ідей (смерті суб’єкта й автора, критики логоцентризму, ризоматичності замість структури тощо). У романі «С» з’являється деіндивідуалізований і травмований митець, який може бути лише ретранслятором безкінечно повторюваних сигналів, оспівуючи плаский простір смерті. Образ головного героя, Сержа, генералізований, позбавлений індивідуальних і психологічних рис, він сконструйований автором як знак відчуження людини початку ХХІ ст. У цьому постгуманістичному «художнику» втілились симптоми сучасності, витоки яких зародились ще на початку ХХ ст. і були сформовані сцієнтистським ставленням до природи і людини, безмежним прагненням до технічного прогресу. В романі наявні два типи художнього простору, що протиставляються один одному за принципом позитив/негатив, світ/антисвіт, буденність/задзеркалля: перший наділено динамікою, рухом і розвитком, другий характеризується нерухомістю, повторюваністю, рухом по колу. Втім цілеспрямований рух головного героя – це пошук шляху в царство смерті, ще одного топосу вічності, що притягує його не горизонтом можливого знання, а порожнечею безкінечно повторюваних сигналів, ретранслятором яких він стає наприкінці роману. Однією з характерних ознак інтелектуального роману є високий ступінь метатекстової рефлексії, який демонструє Маккарті в численних інтерв’ю і виступах, коментуючи задум і зміст роману «С».